Miks sa ei peaks huvi tundma, kas rahvas mõistab või mitte?
Anna andeks, aga siis on see uhkus ja enesekesksus!
Tervist, hr. produtsent. Tulge!
Tulge siia ja hingake sügavalt! Ciao, Guido.
Hoidsin teile kohta aurutoru läheda.
Hr. produtsent, ma nägin tähelaeva.
See on juba 50 m kõrgune.
Maurizio, kus sa oled?
Mario!
Palun tähelepanu! Palun tähelepanu!
Guido, Tema Eminents ootab sind.
Kordame: Guido, Tema Eminents ootab sind.
Riided on siin, riietuge! Tehke ruttu, ma väga palun, . .
. . kardinal ootab teid. Rääkige kõigest, usaldage kõik talle, . .
. . ärge varjake midagi!
Poetage hea sõna ka minu eest! Minu eest, minu eest...
See on kuldaväärt võimalus! Püksid, Guido!
Kardinal! Milline õnn!
Ta võib sulle kõike lubada, isegi minu lahutust Mehhikos!
Mõtle vaid! Saad mulle lahutuse Mehhikos! Ma väga palun.
Ta ei saa sulle ära öelda! - Ja siis veel, . .
. . näita oma pühendumist, lasku põlvili, suudle ta sõrmust, . .
. . nuta, ütle, et kahetsed! Saada nende õnnistus, . .
. . tähendab saada kõik, mida elus vajad. Usu mind!
Guido, ma palun! Oleme sinu kätes!
Ma väga palun!
Vaid 5 minutit.
Teie Eminents, ma pole õnnelik.
Miks te peaks õnnelik olema?
See pole teie ülesanne.
Kes teile ütles, et siia ilma tullakse, et õnnelik olla?
Origen ütleb oma jutlustes:
. . ''Extra EccIesiam nuIIa saIus'', . .
. . väljaspool kirikut pole lunastust.
''Extra EccIesiam nemo saIvatur'', . .
. . väljaspool kirikut ei leia keegi pääsemist.
''SaIus extra EccIesiam non est'', . .
. . lunastust väljaspool kirikut ei ole.
Jumala Rahvas! Kes pole Jumala Rahva seas,
. . kuulub Kuradi Rahva hulka!
Tulge vaatama inimfenomeni:
. . fakiir Shiva, kes on purustanud kõik varasemad rekordid!
Eksperiment on igapäevaselt kontrollitud...
20 tuhat, 22 tuhat, 23 tuhat. Proua seal taga, mida te ütlesite?
25 tuhat! Tore, jõudsime pakkumiseni 25 tuhat!
- 30 tuhat! - Uus pakkumine, 30 tuhat!
- 35 tuhat! - 35 tuhat!
- 40 tuhat! - 40 tuhat!
- Suurepärane!
Veel üks pakkumine!
- Teie, preili! - 50 tuhat! - 50 tuhat!
Nüüd paluksin veidi teie tähelepanu.
Ciao.
- Ciao! - Millal sa jõudsid?
Kell 5. Käisime hotellis, aga sind ei olnud.
- Kuidas elad? - Hästi.
- Kellega sa tulid? - Rossella ja Enricoga. .
. . ja Tilde on ka. - Aa, Rossella! Kus ta praegu on? - Siin.
Kui tubli, et sa ikka tulid! Näed hea välja.
Hei, Rossa!
Viimasest korrast, mil koos tantsisime, . .
. . on aasta möödas.
Luisa, kallis, milline kullatükk sa oled!
Olin nii rahul, et tulid!
Minuga on alati nii.
- Kohe, kui sa eemal oled... - ... tunned sa end üksi.
- On see tõsi? Tundsid must puudust? - Jah!
Kas kõik need kaunid prouad ei pakkunud sulle seltsi?
Ah sa nägid neid, jah?
Ja sul pole minekust saadik mingeid seiklusi olnud?
Vaene Guido! Ja sinu tuntud mehelikkus?
- Kui hea lõhn sul on! - Meeldib? - Kui kerge sa oled!
- Ja kuidas su töö edeneb? Paremini? - Noh, ...
. . mulle näib, ma pole just eriti edasi jõudnud.
Aga millest see räägib? Mis sul seekord peas on?
- Vabandust. - Ciao. - Vabandage.
Kas ma eksin või on Enrico sinusse veidi armunud?
Mh-mm.
Kui kena ta on, eks ju?
- Tubli! - Tere õhtust.
- Tere, proua, teretulemast! - Aitäh!
Maestro, oleme siin täiesti teie teenistuses!
- Kas saame minna? - Jah, tulen kohe!
Kallis proua, täna õhtul näete, millise hullumeelsuseni. .
. . üks produtsent võib jõuda. - Tule, Rossella. Minu sõbranna.
Ausalt öelda, ei tohiks ma sellele kaunile prouale kätt anda.
Nagu ta sind puudutab, loeb ta sind kui raamatut, . .
. . kes oled, mida teed. . - Kujuta ette, kes ta võis olla?
Sinu vaimne juht!
Kas sa pole veel temaga sellise suhteni jõudnud?
- Lubage, tutvustan oma õde. - Kui kena väike õeke!
Naised kas põlgavad või jumaldavad seda rezhissööri.
Milline õnn teiega tutvuda!
Sain just valmis ühe tuumarelva vastase stsenaariumi.
Vaid teiesugune julge rezhissöör suudaks selle realiseerida!
Kas ka kaunis maag kuulub haaremisse?
- Head ööd. - Ütleme, et olen. .
. . teatud sorti superintendent- -järelvaataja.
Nii et sul on parem? Üksindus on mõjunud hästi?
- Tõesti, oled nagu teine inimene! - Jah?
Tõepoolest, kuidas sa elad?
Ma olin veidi hirmul. Tubli, et Luisa siia kutsusid.
- Kui sa teaks, kui meelsasti ta siia tuli! - Aga...
Kui te vastu pole, ma parem ei tuleks.
- Minu kohalolek pole hädavajalik. - Aga...
Ei, kallis sõber, soovin, et ka teie tuleksite.
Istuge Conocchia autosse.
Picciri', mine palun nendega.
- Guido, kus Conocchia on? - Ma ei tea, ta oli siin.
- Rossella, tule meiega! - Tulge minu juurde, pr. Rossella!
Tahan teile ühest imelikust asjast rääkida.
- Mul oli üks õde... - Luisa, tule!
... kes suri väga noorena. Ühel õhtul tema portree. .
. . muutis äkki ilmet, . .
Tule peale, Rossella! ... justkui oleks tahtnud mind hoiatada. .
. . mingi hädaohu eest. - Mina istun ette.
Paar-kolm päeva hiljem mu onu ütleb mulle:
. . "Picciri', tule minuga turule kaasa. " Mu onu sõitis "Isotta Fraschiniga".
Räägin siin ühest etteaimamise loost.
Noh?
Mida ütlete? Peab olema hull, et seda rezhissööri kuulata!
Pange selga, niiske on!
Renato, kus sa oled?
Renato!
Olen siin! Tere õhtust!
Peame 20. -ks valmis saama!
Tulge, proua!
Ettevaatust, maa on siin konarlik!
Näib, et oleme graafikust maas.
Ei, oleme järje peal. Jõudsime 70 meetrini!
Miks Luisa äkki nii tujust ära läks?
- Muutus nii närviliseks ja jämedaks! - Ma ei tea, . .
. . ta oli nii rahul, et saab sind vaatama tulla.
- Ehk ütlesid midagi, mis talle ei meeldinud? - Ei!
- Ja mis see on? - See on üks võluv asjake.
See on mudel, mis topeltkaadris. .
. . tekitab optilise illusiooni, et tähelaev... - Rossella!
... on just õhku tõusmas. - Jah, tulen!
- Kas ma eksin? Guido, on see nii? - Jah, see on nii.
Kuidas, mis siis see on? See on tähelaeva stardiplatvorm, . .
. . kõige tähtsam stseen filmis! Tulge üles, siin pole ohtu.
- Ei mingeid fotosid! - Üks ainus!
Mida su mees on ette võtnud? Teeb ulmefilmi?
Mida mina sest tean? Küsi temalt!
Giancarlo kirjutas talle nii ilusa marslaste loo!
- Guido! - Mida sa selle lunapargiga teed?
- Te ei tea... - Kas seda sara. .
. . peab usaldama?
Hr. produtsent, . .
. . kuulsite, milleks teie loominguline ponnistus tituleeriti?
Cesari, mitu kvintalit raudbetooni on valatud?
Kvintalit? Tonne ikka! 400 tonni!
Kui lubate, ma piirdun 10. korrusega, . .
. . mul hakkab pea ringi käima.
80 miljoniga oleks saanud osta. .
. . vähemalt 10 korterit! - See on üks emotsionaalne sara, . .
. . just nagu ta isegi. See on tema portree!
Naiseõde on üsna jäme meie rezhissööri suhtes!
- On vist temasse armunud! - Armunud?
Palun hommikust õhtuni jumalat, et sellisest mehest pääseda!
Mis nüüd? Kas minnakse veel kõrgemale?
Kannaks teid meeleldi kätel!
Kui mõtlen, et ta lasi mul kulutada. .
. . 80 miljonit selle konstruktsiooni jaoks! Kas poleks parem olnud. .
. . üks maalitud taust? - Taust?
See on vanaisade-aegne asi! Ega need ju sinu miljonid olnud.
Millal sa seda talle ütled?
Luisa!
- On teil külm? Annan teile pintsaku? - Ei tänan.
Ma usun, et läheme kohe hotelli.
Kas midagi on valesti? Muutusite äkki kurvaks!
Kas pole nii?
Ei, ma pole üldse kurb.
... Alguses on visioon planeedist Maa, . .
. . mis on termotuumasõjas täiesti purustatud.
Guidol paistis hea meel olevat teid jälle näha!
- Tõepoolest! - See on uus Noa laev, . .
. . millega püüavad end päästa...
. . ellujäänud, kes otsivad pääsu mõnel teisel planeedil.
Üle 10 000 kadunu, võib-olla 15 000, . .
. . traagiline rahvamass, mis hülgab... - Tõsi ka või, . .
. . kas tõesti näeme seda kõike sinu filmis?
Mamma mia! Prohveti kõva sõna!
Ta on pähe võtnud kõiki hirmutada!
Kas ka sind võluvad lood, kus midagi ei toimu?
Minu filmis seevastu juhtub kõike! Vaata ainult!
Panen kõik sinna sisse, . .
. . isegi meremehe, kes tantsib klakette!
- Meremees, tule siia! - Vesi, vesi, vesi...
Näita, mida sa Ameerikas õppinud oled.
Tantsi, võid mu filmis ühe osa saada.
Tantsi!
Mis sul on, Guido? Mis sinuga toimub?
Rossellina, lõpeta see vanema õe toonil rääkimine!
Sa muutud kohe ebameeldivaks!
Härra rezhissöör, mis osa ma saan?
Mida Luisa minust mõtleb? Mis tal plaanis on?
- Mis osa ma saan? - Kao ära, meremees!
Luisa ei räägi just palju, . .
. . isegi mitte minu, tema parima sõbrannaga.
Ma tõesti ei tea, mis tal plaanis on.
Ta on segaduses! Räägib üks päev üht ja teine päev teist.
Kahjuks ma usun, et ainus, mida ta tahaks, oleks. .
. . et sina oleksid teistsugune kui sa oled.
- Miks? - Miks? Sest see on viga, mida me kõik teeme!
Aga kas too ontlik kuju. .
. . lööb talle külge? On armunud? - See sulle meeldiks, jah?
Et su südametunnistus sind enam ei vaevaks!
Milline nahhaal sa oled!
Vaene Enrico!
Ta on nii abitu ja õrn, et kõik seda kohe märkavad!
Ta hoiab Luisa ligi, kuulab teda ja pakub seltsi.
Ta on üks parim sõber!
Mulle näis, et mul on nii selged ideed.
Tahtsin teha üht ausat filmi, ilma igasuguste valedeta.
Mulle näis, et see on midagi väga lihtsat!
Üks film, mis võiks kõigile veidi vajalik olla, mis aitaks. .
. . igaveseks maha matta selle, mida me surres endas kanname.
Kuid nüüd olen esimene, kel puudub julgus. .
üleüldse midagi maha matta!
Praegu valitseb mul peas segadus.
See torn on nagu rist kaelas...
Kes teab, miks see nii läks?
Kus kohas ma teelt eksisin?
#Mul pole mitte midagi öelda!#
Aga tahan ikkagi öelda.
Ja sinu vaimud?
Miks nad mulle appi ei tule?
Rääkisid alati, et neil on mulle midagi öelda.
- Andkem neile nüüd tööd! - Guido, ma juba ütlesin sulle, . .
. . et sul on ekslikud ootused nende suhtes. Oled lapselikult. .
. . uudishimulik! Sead liiga palju tingimusi ja tahad garantiisid.
Hea küll, aga mida nad sulle ütlevad?
Ikka seda sama, ka praegu.
Nad on väga mõistlikud vaimud ja tunnevad sind hästi.
No mida siis?
Ütlevad: "Sa oled vaba, kuid pead valima. . "
". . ja sul pole palju aega jäänud. "
Pead kiirustama!
Guido! Kas tuled üles või ei?
- Palun ühendage mind 320ga. - Ta pole veel tulnud.
Hea küll, tänan.
- Mis on? Pea valutab? - Ei, üks rahusti.
Võtad seda sageli?
Mõni kord, et magada.
Mille üle sa praegu muretsed?
- Mis on? - Ei midagi. Kui sa end näeksid...
- Miks sa naerad? - Usun, et ei saaks sind iial petta. .
. . juba üksnes seepärast, et ma ei taluks seda naeruväärsust. .
. . ja vaeva seda sinu eest varjata, valetada.
Aga sinul näib see kergesti õnnestuvat.
Luisa, mul on väga hea meel, et sa siin oled, . .
. . aga ole kannatlik. Olen väga väsinud ja unine.
Maga siis!
Head ööd!
Ma ei tea, mida sa arvad nägevat või avastavat minu elus, . .
. . taandades kõik köögist näppamise tasandile!
Mida sa minu elust tead, . .
. . kes ma olen või kes mitte? Mida sa sellest tead?
Tean vaid seda, mida sa mulle näitad.
Ja mis see on, mida ma näitan?
Jätka, ütle, mida sa näed!
Kuhu sa tahad jõuda oma moralisti tõekspidamistega?
Ma ei taha kuhugi jõuda.
Oleme juba aastaid samas punktis.
Sina oled see, kes tahab kogu aeg uuesti alustada.
Iga kord helistad mulle ja tahad otsast alata!
Võta teatavaks, et mina ei taha mitte midagi taasalustada!
Ühesõnaga, mida sa tahad?
Aga sina, . .
. . miks sa mu siia kutsusid? Milleks sul mind vaja on?
Mida sa otsid minus? Mida sa tahad?
Rahune maha.
- Nägin teda juba eile õhtul, kohe kui saabusin. - Mh?
- Ma vannun, Luisa... - Ma pole sinult midagi küsinud. .
ega taha ka midagi teada!
Säästa mind vähemalt piinlikkusest kuulata sinu valevandeid.
See on sündinud märtsis või aprillis. .
. . ja tal on kõik "jäära" omadused. Ta on ehtne "jäär"!
- Küll ma tean, mis tüüpi ta on! - Ah tõsi või?
Siin on just need tüübid, kes on võimekad. .
. . olema headeks kaaslasteks nõrkadele ja tahtejõuetutele.
Luisa, ma ju ei teadnud!
Näen seda naist praegu esmakordselt nagu teiegi!
Sellisesse kohta nagu see, kus käib nii palju rahvast, . .
. . võib ju sattuda ka selline õnnetu, eks?
Ah siis selle pärast piinadki mind eile õhtust saadik?
Kas sa kohe ei võinud öelda?
Mind lausa solvab, et võid mõelda, . .
. . et ma käin läbi mingi sellise vuhvaga!
- Nägite, kuidas ta riides on? - Kas lähme, kõnnime veidi?
Ärme sellest asjast rohkem räägime, Luisa. Sellest on juba 3 aastat möödas.
Lõppenud, läbi.
Sa ajad mind hulluks!
Räägid, nagu see oleks tõsi, mängid ausat!
No vaata teda! Jääb õigust ülegi!
Kuidas sa küll saad niimoodi elada?
Pole õige kogu aeg valetada, teiste eest varjata, . .
. . mis on tõde ja mis vale. Võib-olla sinu jaoks pole vahet?
Vabanda, ma tean, et olen tüütu.
Kui nukker on alati mängida seda taipamatu rolli.
Aga mis ma pean tegema? Ütle sina!
Sinu moodi naerda ma lihtsalt ei suuda!
Ei, kallis, ega ma ei naeragi!
Mida sa räägid tollega seal? Mida sa talle ütled?
Kõige vastikum on, . .
. . et oled seganud ta meie ellu, et ta teab meist kõike.
See libu! Lehm!
Luisa!
Kuule, sina oled ka üks paras väänik, tead!
Siiski...
Kui hästi te laulate, proua Carla!
- Oh ei! Olen diletant! - Ja kui kena te olete!
- Olen juba kaua tahtnud teiega tutvuda! - Mina samuti.
Kui elegantne!
- Teie olete elegantne! - Oh ei!
- Olen ausalt öelda veidi maakas! - Mis te nüüd! Olete nii peen!
- Teile meeldib? Nägin seda mudelit "Vogues". - Ah soo?
Kui te teaks, kui kaua ma seda jahtisin!
Kui Carla endale midagi pähe võtab...
- Seal ta on! - Seal ta on!
Guido on siin!
Tere õhtust, naised! Pange kinni, külm hakkab!
On lumetorm!
Kuidas elate? Hästi? Igal pakil on nimi peal.
Ärge segi ajage! See on Caterinale!
Ta on üks aare!
See on mu kallile naiseõele, kellele olen meeldima hakanud, . .
. . sest ta sai aru, et asjad peavad nii minema!
- Teeme sulle kohe vanni! - Gloria, . .
. . siin on see, tead küll... - Aitäh!
Pean sinuga rääkima, Guido.
Ma tean, mida see seal sulle öelda tahab!
Aga nüüd saadame ta ära, sest ta on armukade!
Mida sa seal ülal tegid?
Käisin neid õnnetuid vaatamas.
Nad on alati üksi. Kui mina ei hoolitseks...
See roll ei sobi talle!
Ta on tavaline väikekodanlane! Tal pole taset!
Nüüd aitab! Ta on väsinud, peab vanni minema!
Oh, Guido, kui ilus! Olen alati sellist soovinud!
Gloria, Carla, Edi, võtke ämbrid!
Guido, mu mees kirjutas mulle. Ega sa vastu ole, kui. .
. . aastavahetuseks koju lähen? Vaid üheks päevaks. Kui sa ei taha, . .
. . ütlen, et ei saa! - Jah, nii on parem!
Carlotta, lase käia!
- Kes see neegritar on? - See on meie üllatus sulle!
- Hawaiilt pärit! - Kas sa ei mäleta?
Rääkisid meile temast ühtelugu!
Aitäh, Luisa, kui kena sinust! Milline õrn hoolitsus!
- See diadeem on mulle! - Ma tean, pärast saad tagasi!
Oh, kallis!
Milline rõõm on teid siin kohata!
- Kuidas elad? - Hästi, . .
. . kuid öelge palun, kallis proua, . .
. . kes te olete? - Nimi pole oluline.
Olen rõõmus, et olen siin. Ära küsi minult midagi!
- Kas ma võin jääda? - Aga muidugi, kallis!
Nüüd on mul tegemist.
Hiljem näeme!
Sina ka siin, Rossella? Mida sa teed siin?
- Olen Pinocchio rääkiv kilk! Kas segan sind? - Ei!
- Miks sa naerad? - Niisama, tahan näha, kuidas sa hakkama saad!
Lõpuks ometi on sul õnnetunud oma haarem saada, . .
. . kuningas Saalomon? - Kas polnud paras aeg? - Paras aeg muidugi!
Pange mind vanni!
Ütle, Guido, kas sa ei karda veidi?
Mida? Kõik läheb suurepäraselt!
Kas ma võiksin ka jääda?
Mul oleks nii lõbus. Ma ei taha midagi, ainult vaatan!
On üks seadus, millest peab kinni pidama, tunned seda?
Tule, aita mind!
Guido, jaanalinnu komplekt peakattega. Kas sobib?
Oi, ciao, Edi! See on imeilus!
Mida see seadus ütleb?
Ma ei tea midagi! Ta lubas mulle filmis üht osa!
Ütles, et pean palju riideid vahetama.
Küllalt, tüdrukud! Tõmmake mind välja!
- Gloria, talk! - Ah jah, ah jah!
Guido, ta valmistas midagi just sinu maitse järgi!
- Ah tõsi või? - Ühe koogi!
- Olete rahul tüdrukud? - Aga muidugi!
- Kas see pole just see, millest unistasite? - Muidugi on!
Ta on kõige ilusam laps maailmas!
Nadine, tee kähku selle puudriga!
Oo, Nadine!
- Mida sa Kopenhaagenis ütlesid? - Meil on suur rõõm paluda. .
. . selle lennu reisijaid veeta öö Kopenhaagenis. .
. . ühe õnneliku... - Kuulete, milline hääl, tüdrukud!
Kõik kulud tasub lennukompanii!
Kõigile rõõmsat ööd!
Madeleine, tule meile appi!
- Saraghina! - Olen siin!
- Laske mul kanda! - Vaene mees!
Vesi oli liiga kuum, ta punetab üleni!
- Kui ilusad peenikesed jalad tal on! - Ja sirged!
Samasugused nagu siis, kui ta sündis!
Talle meeldib last mängida, aga tegelikult on ta väga keeruline.
Ärge usaldage teda. Tunnen teda, ta on silmakirjalik!
Pole üldse silmakirjalik!
Miks ta peaks võõrastele kõike rääkima?
Ta teab, kuidas end kaitsta!
- Appi! Guido! - Kes seal nii karjub?
Jacqueline! Ta keeldub vanadega üles minemast. .
. . ja nii panime ta keldrisse kinni! - See on häbiväärne!
Ma ei taha rääkida endast vanemate nõidadega!
Olen 26-aastane! Küsige Pariisi perekonna-ametist!
Jacqueline Bonbon, 26-aastane, sündinud 4. juulil 1938.
Teil pole õigust mind üles saata, . .
. . veel pole aeg! Vaadake, milline liikuvus, millised jalad!
Kellel teist on nii prink pepu? Vaadake, milline rind!
Guido, ära saada mind üles! Ma ei taha üles minna!
On seadus, . .
. . on seadus, on seadus! - Aga Guido... !
- Rahune! Ülal on ka hea! - Pole tõsi!
- Su kõrvarõngas, Jacqueline. - Aitäh.
Sina, kes sa mind alati armastasid, küsi talt ajapikendust!
Kas Jacqueline ei võiks saada ajapikendust?
Mida sa teed? Närid ka mu hinge kallal?
Ma palun sind, ainult üheks aastaks, Guido!
Ajapikendust ei ole!
- Ma ei lähe üles! - Mida sa ütlesid?
- Ma ei lähe üles! - Korda seda, kui julged!
MA EI LÄHE ÜLES!
Vaadake, see on ju hull! Me ei või teda enda juurde võtta!
- Ma olen seda alati öelnud! - Plika, õpi seadust tundma!
Kes iganes ületab vanusepiiri, läheb ülakorrusele, . .
. . kus teda koheldakse sama hästi!
- Kuid peab elama mälestustest! - See on absurdne!
Poleks pidanud algusest peale sellega leppima!
See pole õiglane!
Selle seaduse on välja mõelnud keegi, kel pole kõik korras!
Õige mees armastab naisi nende eale vaatamata!
Prantsusmaal oleks selline mees rahvuslik häbiplekk!
Heita kõrvale pärast mahla väljapigistamist?
- Ah, Guido, neil on tõesti õigus! - Oled üks elajas!
Oleme kõik tema kujutluse viljad.
On saabunud lunastuse öö!
Elagu Jacqueline! Ta näitas meile vabanemise tee!
Maha türann! Maha Sinihabe!
Meil on õigus olla armastatud ka 70-aastastena!
Maha!
Kelleks ta end peab? Noorukiks?
Ütleme selle üks kord välja: sa ei oska armastada!
- Silitused ja sõnad! Kogu lugu! - Ja jääb kohe magama!
- Ma ei maga, ma mõtlen! - Guido, . .
. . ära saada meid üles, kui me vanaks jääme!
Vait ja kuuti!
Varsti algab mäss ka ülal!
Ah, oivaline!
Siga! Valetaja! Tulin Pariisit siia, milline on. .
. . minu osa?
Ah! Minu osa!
Kes sulle congat tantsib? Sulle meeldis alati mu kõhuke!
Proua Luisa, aidake mind!
Ei, kallis! See on minu mehe asi!
Kui ta otsustas, et on nii, siis on nii!
See on seadus. Guido, kiirusta, supp jahtub!
Mul on tegemist, kas sa ei näe?
Milline erakordne mees!
- Vabanda, kuid... - Ta peab nii tegema, . .
. . teeb seda pea igal õhtul!
Ah! Tänan!
Sa ei mäleta enam midagi, Guido!
Kallis, oled haavatud!
- Lähen, otsin sulle salvi! - Ma ei taha! - Kreemi!
- Ei taha! - Pole tõsi, . .
. . et teid visatakse ära kui väljapigistatud sidruneid!
Ta tahab teid alati enda juures hoida!
Asi on selles, et ta on liiga hea, liiga kannatlik!
Ei, mulle mitte! Aaah!
Sa ei meeldi talle! Oled vana!
Kallis Jacqueline, meil on hea meel, et meil oli võimalus. .
sinuga koos elada. Õnn kaasa ülemistel korrustel!
Kinnitame sulle Guido nimel, . .
. . et olid kogu elu tema esitantsija!
Sinu õigus on laulda viimne laul ja tantsida viimne tants. .
. . spetsiaalse prozhektori valgel!
Aitäh, tüdrukud! Olete nii kenad mu vastu!
Tahate, et laulan midagi kurba?
Ei, parem üks seksikas lugu, see oli minu eriala!
Mäletad, Guido, Bolognas, teatris "Apollo"?
- Jah, ma mäletan! - Ei, parem üks rõõmus laul!
Oh, mu pärlid kukkusid!
Veel üks kord!
Te isegi ei kuula mind!
Guido! Guido!
Nägemist, Guido!
Nägemist!
Nägemist, Guido!
Mulle tundus see olukord nii lõbus!
Mõtlesin, et see võiks olla kõige naljakam osa minu loos.
Olin isegi ühe lauakõne ette valmistanud.
Oleksin öelnud nii:
. . "Mu kallid, õnn seisneb võimaluses tõtt rääkida. . "
". . ilma, et keegi kunagi peaks kannatama".
Carla oleks mänginud harfi nagu igal õhtul, . . *
. . oleksime siin sees varjul olles rahul olnud, . .
. . maailmast eemal! Teie ja mina!
Aga mis asi on valesti? Millest selline nukrus?
No näete? Oleme tekitanud temas süümepiinu!
Tegelikult ei, Guido, see oli imeilus õhtu.
Sa ei pea kurb olema!
Kas sa vajad midagi?
Nüüd lähevad kõik magama. .
. . ja mul on omajagu asju teha.
Vaja on pesu pesta ja kõik nõud ära pesta.
Siis pean paikama linu, pesema põrandat. .
. . ja homseks kommikusöögi valmis tegema.
Meil on siin hea olla kõik koos. Eks ole, Guido?
Alguses ma ei mõistnud.
Ei mõistnud, et asjad peavad nii minema.
Aga nüüd sa näed, Guido, et olen tubli, . .
. . ei tüüta sind enam, ei küsi sinult midagi.
Olen veidi aeglase taibuga!
Kulus 20 aastat, et aru saada.
20 aastat. .
. . päevast, mil abiellusime. .
. . ja sinust sai minu mees ja minust su naine.
Mäletad seda päeva, Guido?
Kui sul oleks veel veidi kannatust, Luisa, . .
. . aga võib-olla sa ei saa seda enam.
Mul oleks tõesti hea meel olnud. .
. . mõne nõuandega kasulik olla.
Täna õhtul ma mõistsin, et olete kutsutud lahendama minu jaoks. .
. . lahendamatut ülesannet: anda täpne ja lõplik nägu. .
. . suurele karjale tegelastele, kas stsenaariumis. .
. . on ähmased, üldised, mitteeksisteerivad.
- Mida me vaatame? - Ma ei tea. Proove.
- Tunned end halvasti? - Ei, tunnen end suurepäraselt!
Kuule, Luisa...
Agostini, roni lavale ja tee üks ilus tants.
Ma saadan sind klaveril!
Kuula seda:"See üksik ego, mis tiirleb iseenda ümber. .
. . ja toitub vaid iseendast, lämbub suure nutu. .
. . või suure naeru kätte. "
Need on Stendhali sõnad tema Itaalias oleku ajal.
Kui selle asemel, et kommi paberid ära visata, . .
loetaks neid mõni kord, jääks ära paljud illusioonid!
Seal ta nüüd on, . .
. . see, kes hoidis ukse ligi, alati valmis põgenema.
Tere õhtust kõigile ja vabandage hilinemise pärast!
- Ja mis narrused need on? - Tere õhtust!
- Guido, kus sa oled? - Olen siin!
- Istu siia! - Ciao, Guido. - Eelistan siia üles jääda.
Tere, proua. Tore, nii aitate ka teie meid!
- Hakkame pihta! - Kohe, hr. produtsent!
Et saal meile anda, jäeti varietee täna õhtul ära!
Edasi!
Noormees, peate otsustama!
- Tõin kõik proovitööd kaasa. - Vabanda, Conocchia, . .
. . naljadeks pole enam aega.
Kahtlused, ümbermõtlemised, kapriisid. Talle on kõigeks aega jäetud!
- Aga täna õhtul peame valima! - Selleks me siin oleme!
Conocchia võttis Roomast kõik kaasa:
. . vanad proovid, uued proovid, isegi 5 kuu vanused!
Nüüd vaatame nad ükshaaval läbi.
Pead mulle ütlema:"See on sõbratar, see on naine, . . "
". . see on kardinal, see on Saraghina". On selge?
Ma ei taha muutuda Itaalia kino Pulcinellaks. .
. . ja eelkõige ma ei taha, et sina selleks muutuksid!
Kõik ootavad sind sõrm päästikul, . .
. . sõpru on sulle vähe jäänud nii vasakul kui paremal.
Mina olen siin, selleks et sind igati aidata, . .
. . kuid selleks peab film algama ja kohe! Edasi proovivõtetega!
Proovivõte, preili Olimpia!
Tule, Olimpia!
- Kas panen kinni? - Jah.
Kõnni puusi nõtkutades.
Pane asjad sinna.
Tubli, mine nüüd peegli juurde.
Vaata end rahulolevalt!
Rohkem rahulolevalt!
Aja rind ette.
Nii, nüüd mine telefoni juurde. Aeglaselt!
Ära kiirusta!
Ma ei kiirusta üldse!
Mine sinna märgi juurde! Vaata, maas on üks märk.
- Hallo, palun hotellipidajat. - Mina olengi, rääkige.
Tahaksin pudelit vett, aga ilma gaasita.
- Siis sobib "Fiuggi". - Ei, "Fiuggi" on gaasiga!
Ei, proua. Vaata siia!
- "Fiuggi" on kõige vähem gaseeritud. - Saatke mulle siis "Fiuggi".
Kas see sobib, Guido"
On vaja otsustada, sest ta sõidab ära Inglismaale.
Nädala pärast lahkub, Guido!
- Kes see on? - Ole vait! Või eelistad seda teist?
See on tähtis tegelane.
Peab olema kohe sümpaatne. On mul õigus, Guido?
Proua, istuge lõpmata väsinult. Tegelane on. .
. . naine, kes ei taha enam võidelda, . .
. . kes on loobunud võitlemast, kuna... Öelge oma tekst!
- Kas järjest? - Mida? - Kas järjest? - Jah.
See olen mina, kes pakub sulle täielikku vabadust, . .
. . kuna sul pole mind tarvis, ma olen sulle vaid tüliks.
Ma palun, mõtle tõsiselt. Mul on mulje, et...
- Veidi valjemalt! - Kes see on? Mida ta peab tegema?
- Kas sa ei kuulnud? See on ta naine! - Võtke vabalt, kõik on sõbrad!
Teadsite teksti hästi! Tuletage meelde!
Aga ta on sümpaatne. Hingeline, . .
. . kas sulle ei tundu? - Anna mulle üks suits!
Mul on otsas. Enricol on veel.
- Võtke sigaretti! - Tänan. - Palun.
"... ei suuda enam niimoodi jätkata. " Võte!
Ma ei suuda enam niimoodi jätkata!
Ütle siis sina, milline ma peaksin olema!
Üks, kes ei vannuks valet 10 korda päevas, igal hetkel!
Sellest piisaks. Kuid sa ei tee sedagi.
Mitte kunagi ei saa teada tõde, . .
. . isegi mitte tühiste asjade kohta!
Luisa, ma armastan sind!
- Valetamine on sinu jaoks nagu hingamine! - Korda seda, palun.
Valetamine on sinu jaoks nagu hingamine!
Kui jultunud!
- Need on kõik pildid tema elust! - Ja-jah!
Aga see on ju printsess! Ma tunnen teda!
Sest, võib-olla ma pole üksi. Mida sa mulle pakud?
- Mis mind ees ootab? - Vaata siia!
Pane nüüd prillid ette.
Korrake viimast lõiku: "Sest, võib-olla ma pole üksi. "
Kuid sa pead seda ütlema agressiivselt, . .
. . ja ka sügava kibestumisega. Tema ütles:
. . "Miks sa tahad lahutada? Tahad üksi jääda? Mida sa üksi teed?"
Ja tema vastab: "Kas ma siis praegu pole üksi?"
Julgemalt!
Guido, siin me ei pea kahtlema. Ta on perfektne!
- Mida sa mulle pakud? Mis mind ees ootab? - Guido!
See käib nii juba 5 kuud!
- Kõik on nii vanad! - Tsss!
- "Fiuggi" on gaseeritud! - Ei, "Fiuggi" on mineraalvetest. .
. . kõige vähema gaasiga. Hääl!
- Saatke siis "Fiuggi". - Pane toru hargile.
Preili Olimpia proov!
- Ja see siin, Guido? - Korda, kutsuvamalt!
Sa tead, et on ohtlik mind üksi jätta!
Ah tõsi? Miks, mis sa siis teed?
- Kas kordan? - Ei, pane toru ära.
Pööra peakest veidi siiapoole... Tubli, Olimpiake! Stopp!
Luisa, kuhu sa lähed?
Olen unine, lähen hotelli.
- Head ööd, Guido. - Oota üks hetk!
- Mis on? Mis juhtus? - Midagi ei juhtunud, . .
. . meie vahel ei juhtu kunagi midagi.
Kas sind solvas miski neis proovides?
- See on film! - Oh seda ma tean väga hästi, et see on film, . .
. . et see on väljamõeldis! Üks järjekordne vale!
Ehkki oled meid kõiki sinna pannud, . .
. . nii nagu sulle meeldib, on tõde miski muu. .
. . ja seda tean mina üksi!
Sinu õnn on, et mul pole kunagi jultumust. .
. . seda teistele rääkida, nagu sina teed!
- Tee oma filmi! - Ei, ma ei tee!
- Naudi ennast! Paita ennast! - Ei, ma ei tee seda!
Pane kõiki uskuma, et oled imepärane!
Mida sa teistele tahad õpetada, . .
. . sina, kes sa sa ei räägi tõtt sellele, kes on su kõrval, . .
. . kes on sinuga koos vananenud! - Jäta, ära muutu melodramaatliseks!
Tegid hästi, et mu siia kutsusid.
Oli vaja lahendust. .
. . ja ma kinnitan sulle, et ma enam ei tagane.
Käi põrgusse!
Hea küll, stopp!
Jooske, proua! Elavamalt! Jooske! Jooske!
Ta käskis joosta, no jooske siis!
Ole vait!
Visake see napakas välja!
Nüüd laulge, proua.
Produtsent, peaksin põrunud olema, aga arved... .
- Siin on kõik märgitud. - See mitte iial!
Conocchia, oled sa peast segi?
Saraghina, vaata, meil on raha!
Saraghina, rumbat! Rumbat!
Guido, kas saaks sinu häält kuulda, palun?
Ja see teine, Guido?
Ausalt öelda, meeldis mulle see eelmine rohkem.
Ta on Napolist, eks?
Sa ju näed, et ma ei... kokuta!
Millal sa tuled?
- Olen ootamisest tüdinud! - Vaata mind!
- Ära jäta mind üksi. Tead ju, et see on ohtlik! - Pööra ennast!
Ära jäta mind üksi, . .
. . tead ju, et see on ohtlik, kallis! - Vaata siia!
Miks sa kohe ei tule? Paned mind ootama!
- Tead, et on ohtlik, kui ma ootan! - VALJEMINI!
Vürstinna, kõndige, julgemalt!
Käskisin teil kõndida!
- Ärge puudutage mind oma käega! - Tubli, niimoodi!
Tahad tööle minna?
Proua Grazia proov. Esimene.
Paljastage kohe õlad!
Saraghina, meil on raha!
Stop! See sobib suurepäraselt!
Kas sobis?
Proua, mida teie sellest arvate? Öelge, meil on demokraatia!
Öelge midagi! Guido ei räägi, rääkige vähemalt teiegi!
Püha taevas!
Mõttetu on end varjata. Me leiame su üles kust iganes! Kuidas elad?
Olen Coletti, "Claudia" toimetusest.
Saime tuttavaks 15 aasta eest.
- Te ei mäleta mind? - Jah, jah. - Vaadake, ta on kohal!
Kus?
- Vabandage. - Meil on raha...
Ta kutsub teid!
Claudia!
- Kuidas sa elad? - Hästi. Ja sina?
Lõpuks ometi tulid! Lähme välja, tahad?
- Tutvustan sulle Carolinet, minu sekretäri. - Jah.
- Meeldiv tutvuda! - Tahaksin sinuga üksi rääkida.
Hea küll, ma ootan siin.
- Millal me filmiga alustame? - Iga hetk!
- Aga mis osa mul on? - Ma pärast räägin sulle kõigest.
Olen väga rahul, et saan sinuga koos töötada. .
. . ja loodan sulle abiks olla. Aga ma tahan kõike teada.
Kuhu me nüüd lähme?
Noh?
Sinna poole!
Kui ilus sa oled!
Tekitad minus aukartust. Mu süda taob nagu koolipoisil!
Sa ei usu, mis?
Millist tõelist, sügavat austust sa sisendad, . .
. . Claudia!
Kellesse sa armunud oled? Kellega sa oled? Keda sa armastad?
Sind!
Sa tulid just õigel ajal, tead.
Miks sa nii naeratad?
Kunagi ei saa aru, kas mõistad hukka, kiidad heaks. .
. . või narritad mind niisama. - Ma kuulan sind!
- Ütlesid, et tahad mulle filmist rääkida. Ma ei tea midagi!
Kas oleksid võimeline jätma kõik ja elu otsast alustama?
Valima ühe asja ja olema sellele truu?
Muutma ta oma elu mõtteks, . .
. . millekski, mis haarab endasse kõik, . .
. . sest sinu truudus muudab ta lõpmatuks.
Oleksid sa võimeline?
Kui ma ütleksin sulle:
. . "Claudia... ".
Kuhu me läheme? Ma ei tunne teed.
Ja sina. .
. . oleksid võimeline?
Siin lähedal peab olema allikas, kuuled?
Proovi sinna pöörata.
Ei, see tüüp pole võimeline.
See tahab võtta kõik, vägisi kinni hoida, . .
. . ei oska millestki loobuda.
Muudab iga päev oma rada, sest kardab kaotada seda õiget. .
. . ja on suremas nagu verest tühjaks jooksnu. - Kas film lõppeb nii?
- Ei, algab. Siis ta kohtab tüdrukut allikal.
Üht neist, kes jagavad tervendavat vett.
Ta on imeilus, . .
. . noor ja antiikne, . .
. . laps ja juba naine, tõeline, päikeseline!
Pole kahtlust, et tema ta päästab.
Oled riietatud valgesse, sul on pikad juuksed kammitud nagu sinul.
Kustuta tuled!
Ja edasi?
Lähme siit ära!
See koht rusub mind, tundub ebatõeline!
Aga mulle meeldib väga. Vaata ainult!
Sellest jutust, mis sa rääkisid, ei saanud ma suurt midagi aru.
Vabanda, aga üks selline tüüp nagu sa kirjeldasid, . .
. . kes ei hooli kellestki, ei paku ju palju pinget.
Ta on ju lõpuks ise süüdi! Mida ta teistelt ootab?
Kas arvad, et ma ei tea seda?
Kui igav sa oled. .
. . sina ka! - Ah, sulle ei või ka midagi öelda!
Kui naljakas sa oled selle mütsiga ja vanaks meigituna!
Ma ei mõista.
Kohtab neidu, kes võiks pakkuda talle ümbersündi, annaks uue elu. .
. . ja mees keeldub. - Sest ta ei usu enam.
Sest ta ei oska armastada?
Sest pole tõsi, et üks naine saaks üht meest muuta.
- Sest ta ei oska armastada. - Sest eelkõige ma ei taha. .
. . jutustada veel üht luiskelugu.
Sest ta ei oska armastada.
Mul on kahju, et lasin sul nii kaugele tulla. Ma palun vabandust.
Milline petis sa oled! See siis polegi see filmiroll!
Sul on õigus.
See pole filmiroll, pole filmigi.
Pole mitte midagi mitte kusagil.
Minu jaoks. .
. . võiks see asi siin lõppeda.
Seal ta on!
Mida sa teed? Kõik otsivad sind! Kuhu sa pagesid?
- Alustame järgmisel nädalal! - Kõik on valmis!
Guido, produtsendil tuli hiilgav idee:
. . kõige suurejoonelisem kokteilipidu, mida eales nähtud. .
. . on filmi alguseks! Ja tead kus? - Tähelaeval! Homme pärastlõunal.
Raadio, televisioon ja kogu välispress!
Pea püsti, Guido! Läheb lahti!
Hoia teda kinni!
- Lähme, kõnni! - Tahan koju!
Lähme, Guido, ära mängi poisikest!
Ta on kohal!
Oh, Guido, tere tulemast!
Guido, kuhu sa lähed? See on siin!
Monsieur Guido, täna tuleb üks ilus päev!
- Nüüd... - Ootan põnevusega. .
. . seda lugu, millest te täna viimaks ometi räägite!
Kas te ei pea end äkki liiga tähtsaks, hr. Anselmo?
- Olete te poolt või vastu... - Mida te arvate...
Laske mind, suudan ise ka käia!
Ciao! Hoiame pöialt!
Seal ta on!
Kas kardate aatompommi?
Kas usute jumalasse või mitte?
Lähme, mis kombed! Ootame siin 3 päeva!
Kas teie meelest pornograafia võiks olla etenduse intensiivseim vorm?
Olete te kunagi armunud mõnda näitlejannasse?
Miks te kunagi armastusest filme ei tee?
Palun vabandust tema hilinemise pärast!
Kas usute, et teie elu võiks teisi huvitada?
Tunnistage ausalt, et teil pole midagi öelda!
Ta on imelik. Tal pole midagi öelda!
Nüüd ta räägib teile.
Vasta, ütle midagi, julgemalt!
Guido, üks asi, mistahes. Ütle midagi.
Tee seda minu pärast.
Garanteerin teile kunstilise filmi!
Kas olete lahutuse poolt või vastu?
Kas suhtlemisraskused on teie peamine probleem?
Teie küsimused reedavad teatud vaenulikkust.
Kinnitan teile, et mu rezhissöör on parimas vormis.
Aga mida peaks tegema?
Conocchia, anna andeks, kui sind halvasti kohtlesin.
Sa olid väga tubli, . .
. . kõigist kõige tublim.
... mõtleb, kaalutleb, arutleb. Räägi! Vasta!
Mina maksan kinni sinu korralageduse, sinu kriisi! Juba kuude viisi!
Kui sa seda filmi ei tee, ma hävitan su.
Nüüd pakun teile rahuldust. Ajakirjanikud on alati...
Claudia, kus sa oled? Ja sinu vaimud, Rossella?
Mida ma pean tegema? Eemalduma? Kaduma?
Sa pole enam iial minuga nii nagu varem.
Ma pole enam su naine. Millal sa minuga tegelikult abiellud?
Luisa, kas sa tõesti tahad lahutada? Tahad mind maha jätta?
Aga kuidas ma saaksin igavesti nii jätkata?
Mida teie naine sellest arvab?
Parempoolses taskus.
Panin selle teie paremasse taskusse.
Ei! See pole kellelegi lubatud! Kloun!
Tule välja, paksuke!
Üks hetk ainult! Mõtlen, mida öelda!
Jah, nüüd tulen.
Parandamatu romantik!
Guido! Guido! Kuhu sa, õnnetu, jooksed?
Poisid, siin tuleb kõik maha võtta. Filmi ei tule.
Kahe päeva pärast olgu plats puhas!
Tuleb kohe alustada. Tõmmake ta maha!
- On mul õigus? - Jah, tänan. Nägemist, poisid!
- Näeme mõnes järgmises filmis. - Loodame.
Ciao, meremees.
Tegite väga hästi. Uskuge, täna on teie jaoks üks hea päev.
On otsuseid, millel on kõrge hind, kuid meie, intellektuaalid, . .
. . ütlen "meie" sest pean selleks ka teid, . .
. . peame jääma selgeks kuni lõpuni.
Maailmas on juba küllalt üleliigseid asju.
Pole mõtet lisada veel korralagedust sellele korralagedusele.
Lõppude lõpuks, kaotada raha on osa produtsendi ametist.
Minu õnnesoovid, ega muud polnudki teha.
Ta sai, mis ta oli ära teeninud selle eest, et läks nii. .
. . mõtlematult kaasa sellise avantüristliku ettevõtmisega.
Uskuge mind, pole vaja kurvastada ega kahetseda.
Parem on lõhkuda kui luua, kui loodav pole vajalik.
Pealegi, kas on üldse siin ilmas midagi nii selget ja õiget, . .
. . mis õigustaks tema olemasolu?
Üks nässu läinud film pole tema jaoks teab kui suur kahju, . .
. . kuid teie jaoks, arvestades teie positsiooni, võib see olla lõpp.
Parem lasta kõigel minna ja külvata soola peale, . .
. . nagu tehti vanasti, et puhastada lahinguvälju.
Vajame ju lõppeks vaid veidi hügieeni, . .
. . puhtust ja desinfektsiooni.
Oleme lämbumas sõnadest, piltidest ja helidest, . .
. . mil pole mingit mõtet, . .
. . mis tulevad tühjusest ja lähevad tühjusesse.
Kunstniku jaoks, kes tõesti oma nime väärib, . .
. . peaks olema ainsaks lojaalsust näitavaks teoks. .
. . enda harimine vaikuse alal!
Kas mäletate Mallarme ülistuslaulu puhtale lehele?
Ja Rimbau oma? Ühe poeedi, mu armas, mitte rezhissööri.
Oleme valmis alustama. Tere päevast, härra!
... tema keeldumine kirjutamist jätkamast, . .
. . tema lahkumine... - Minu õnnesoovid!
"Kui pole võimalik saada kõike, on eimiski tõeline täius".
Vabandage minu rohkeid tsiteeringuid, kuid meie, . .
. . kriitikud, teeme, mida suudame.
Meie tõeline missioon on hävitada need miljonid. .
. . rõvedad värdjad, kes iga päev üritavad ilmale tulla.
Ja teie tahaksite endast maha jätta terve filmi?
Nagu sant, kes jätab maha oma moondunud jalajäljed.
Kui julm on oletada, et teised võiksid kasu saada. .
. . teie masendavast vigade kataloogist!
Ja milleks on teil vaja kokku õmmelda oma elust rebitud räbalaid, . .
. . ähmaseid mälestusi või nägusid, keda te pole iial osanud armastada?
Kuid mis on see rõõmusähvatus, mis paneb mind värisema, . .
. . annab mulle tagasi jõu, elu?
Palun teilt andeks, mu kõige õrnemad kujud.
Ma ei mõistnud, ei teadnud!
Et teid tuleb omaks võtta, armastada! Ja kui lihtne see on!
Luisa, tunnen end vabanenuna.
Kõik näib hea, kõigel on mõte, kõik on tõeline!
Ah kuidas tahaksin osata selgitada!
Aga ma ei oska öelda! Ja kõik muutub jälle selliseks nagu oli, . .
. . kõik on jälle segi. Aga see segadus olen mina!
... tuled!
Mina, nagu ma olen, mitte nii, nagu tahaksin olla!
Ja ma ei karda enam rääkida tõtt, seda, mida ma ei tea, . .
. . mida otsin, mida ma pole veel leidnud.
Vaid nii tunnen end elavat. .
. . ja saan häbi tundmata vaadata su truudesse silmadesse.
Elu on pidu, elagem seda koos!
Ma ei oska sulle muud öelda, Luisa, ei sulle ega teistele.
Võta mind sellisena nagu olen, kui saad.
See on ainus viis teineteise leidmiseks.
Ma ei tea, kas see, mis sa ütlesid, on õige, . .
. . aga ma võin proovida, . .
. . kui sa mind aitad.
Tere tulemast! Edasi! Tulge edasi!
Üks hetk! Ma annan teile märku!
Nüüd! Mine eesriide poole!
Avage!
Kõik alla! Laskuge! Rääkige! Rääkige omavahel!
Mamma!
Sgulp!
Ma sain aru, mida see tähendab.
Tähendab, et saa ei suuda ilma meieta olla.
- Mis kell sa mulle homme helistad? - Jah jah, aga mine praegu rivisse.
Maurice!
Edasi, võtke kätest kinni! Ring laiemaks!
Kõik koos! Kõik koos!
Maestro!
Võtke kõik kätest kinni! Ja läks!
Tiiter: Carlo Magno SubClub2008